Pošto i dalje traje vrlo burna i žučna polemika kako se ovo mesto zaista zove, ostavljam oba naziva. Slavinjsko Grlo, tj Rosomački Lonci su meni na prvi, a i na svaki sledeći susret, delovali potpuno nestvarno.
Lazareva pećina je neverovatno i prelepo mesto koje te potpuno obuzme i odvede na putovanje snovima. Prizori dvorana i zamračenih tajnovitih prolaza, bude davno zaboravljene duhove Toma Sojera i njegovih doživljaja.
Beograd u jesen obuče neke vrlo lepe boje. Tih dana, bar na kratko, deluje vedro, veselo i šareno i kroz prirodu, a ne samo kroz svakodnevne šljašteće izloge i svetla velegrada.